Her er nogen.
Ikke særlig tæt på.
Ikke godvilligt.
Jeg fornemmer en vaklen.
Hvad er der i vejen, Henry?
For mange minder, for megen smerte -
- for megen sorg.
Hvem du end er sammen med -
- så bed dem sige noget. Bed dem komme nærmere.
Jeg tror, jeg kender vedkommende. Jeg ved, hvad der går hende på.
Hende? Lad Henry gøre arbejdet selv, miss Rainbird.
Kom med det, min skat. Vi skal hjælpe min veninde ud af sin kval.
Hun skal kunne lægge hovedet trygt på puden -
- og sove som en engel.
Hvem har fortalt Dem, at jeg ikke kan sove?
Hendes nætter kan ikke fortsætte sådan.
Jeg har ikke fortalt nogen om mine mareridt.
Hvem er det, der er dukket op, men ikke tør komme nærmere?
Det er hende. Det er min søster, Harriet. Det må det være.
Hun holder afstand, Julia Rainbird -
- for hun mærker ikke din kærlighed. Du er omgivet af selvtilstrækkelighed.
Hun har budt mig mere end rigeligt. Hun invaderer mine drømme.
Hun vil give mig skyldfølelse, som om hun ved, hvad der er bedst.
Sig, jeg ved, hvad der bør gøres. Jeg har villet gøre det i et helt år.
Men det er mig, Julia Rainbird, der har truffet beslutningen.
Hun skal ikke presse mig.
Alle de væmmelige ord gør mig syg.
Sig, hun skal lade mig være.
Nej, hun må ikke forsvinde.
Harriet, du må ikke forsvinde.
Din søster vil tale med dig fra sjælens dyb.
Hvad er der galt?
Hun siger: "Jeg har ventet på at høre fra dig, Julia."
"Jeg har været så ulykkelig uden dig."
Det er dig, Harriet. Jeg er så ked af det.
Jeg skulle aldrig have fået dig til det.
Sket er sket, men jeg skal prøve at gøre det godt igen.
Hvis han stadig lever, finder jeg din søn -
- og omfavner og elsker ham, som var jeg dig, stakkels Harriet.
Han skal blive en af os, og jeg vil give ham alt. Alt.
Langt væk. Langt, langt væk.
Men hun må hjælpe mig. Jeg kan ikke gøre det alene.
Hun skal hjælpe med at huske. Det er over 40 år siden -
- og jeg ved ikke, hvem der fik barnet.
Jeg ved ikke, hvor han er, eller hvem han er.
Julia Rainbirds kærlighed skal måles i, hvad hun gør nu -
- med jeres hjælp, og min.
Og med den afdødes hjælp, hun, som er så langt væk.
- Vi forstår ham, ikke sandt? - Jo.
Jeg vil gøre hvad som helst.
Det hele ender godt. Fortidens tårer skal få hjertets ørken til at blomstre.
Farvel, Julia Rainbird. Farvel, Blanche.
Farvel.
Har De det godt, madame Blanche?
Ja.
Hvad er der dog sket? Jeg er helt udmattet.
Kan De ikke huske, hvad der skete?
- Kun hovedtrækkene. - Så lad mig høre dem.
De kunne vel ikke give mig en tår af et eller andet?
- Jo, hvad vil De have? - Bare en dobbelt...
Et lille glas sherry ville være dejligt.
Tak.
- Fortæl mig så, hvad De kan huske. - I hovedtræk?
For 40 år siden sørgede De for, at Deres søsters barn blev givet bort.
Nu byder Deres samvittighed Dem at finde ham -
- indlemme ham i familien og lade ham få del i Deres formue.
Hvorfor tvang jeg min søster til at give barnet bort?
Det var vel... uægte.
Jeg er ikke puritaner -
- men for 40 år siden var det uhørt at få børn uden for ægteskab.
Og i en familie som vores måtte den slags ikke komme frem.
Jeg er stadig så gammeldags og tilpas øm om slægtsnavnet -
- at jeg ønsker diskretion -
- frem for at ty til detektivbureauer og avisannoncer.
Klog beslutning, miss Rainbird.
Vi må hellere tale om, hvorfor De er her.
Jeg er 78 år og vil gerne kunne gå i graven med god samvittighed.
Især da min eneste arving går rundt et sted -
- frarøvet Rainbird-navnet takket være mig.
Vil De stille Deres kræfter til rådighed?
Hvis De tror, at jeg kan, skylder jeg os begge at prøve.
Jeg har ikke tid til andet end sikre resultater.
Find ham, madame Blanche. Brug Deres ånder. Brug Henry.
Få kontakt med min søster. Find hendes søn, hvor han end er -
- så skal De få 10.000 dollars.
Hvis De insisterer.
Men jeg betragter det ikke som min egen løn.
Der er mange gode formål, der kan trænge til lidt penge.
Det glæder en rig kvinde at møde nogen, der ikke er ude efter penge.
Jeg anser vores arrangement for afsluttet.
Det er over sengetid. De har været behageligt selskab.
- Det var en mindeværdig aften. - Sørg for også at opnå resultater.
Nu håber jeg ikke, at De glemmer -
- at ingen må vide noget om det her.
- Slægtsnavnet må og skal beskyttes. - Min mund er lukket med syv segl.
Jamen så farvel og tak, fordi De kom.
Nå, hvordan gik det?
Tja... Jeg får ondt i halsen af at imitere Henry.
- Det ved jeg, men hvordan gik det? - Hun skal bare hives i land.
- Endnu en af dine billige sardiner? - Nej, George, en kæmpestor hval.
- Lad mig høre. - Du skal ikke hundse.
- Så lad mig få det fra en ende af. - Det var pærelet.
Henry hviskede til mig, at hun havde søvnbesvær, og så gik det slag i slag.
- Så har jeg reddet dig igen. - Hvad mener du, George?
Det ved du udmærket godt.
Apotekeren fortalte mig jo, at hun prøvede at få sovepiller uden recept.
Det havde været rart at vide. Hvorfor har du ikke fortalt det?
- Det har jeg da fortalt. - Nej, du tror, du har fortalt det.
Det er mig, der må trækkes med Henry.
Dig og din Henry! Det var mig. Det er det jo altid.
- Du er lige så synsk som en salami. - Fy dog, fy dog.
- Du har godt fat om krystalkuglerne. - Hold dem udenfor.
- Lad os holde Henry udenfor. - Du er jaloux, ikke også?
Gider du lige?
- Hvis du bare ikke kørte så elendigt. - Jeg er jo faktisk skuespiller.
- Behøver jeg også være taxichauffør? - Ja, indtil Julia Rainbird betaler.
- Ingen af os har vel lyst til at sulte. - Hvor meget punger hun ud med?
- Du skal også spille detektiv. - Gudfader i skuret. Det er slut.
Gudfader, ja. Du skal ikke være blasfemisk.
- Hvad siger du til ti af de store? - Vent lige lidt, Blanche.
Sagde du ti store? 10.000?
- Dollars? - Ja, dollars, George.
- Ved du, hvad vi kan få for 10.000? - Vi kan oven i købet blive gift.
- Din lyseslukker. - Ih, hvor du smigrer mig.
- Hvad skal vi gøre? - Det siger jeg, når vi er gået i seng.
Giv mig et vink. Bare lidt... forspil.
- Vi skal bare finde en mand. - Ikke andet? Hvad hedder han?
- Det vides ikke. - Hvem er han?
- Det vides ikke. - Hvor er han?
- Det vides ikke. - Er der ingen, der ved noget?
Tag nu ikke sådan på vej. Der er måske en, der har vidst det.
Det var Julia Rainbirds veninde Ida Cookson, der nævnte ham.
- Det er Rainbird-familiens chauffør. - Så er vi da ikke helt på bar bund.
Problemet er...
...at han har været død i 25 år.
Der bliver koldt i vandsengen i aften.
- Surhed spolerer en forestilling. - Du kan tage det helt roligt.
Det bliver en aften med stående bifald.
Hun er her. Nej, det er en kvinde.
Javel. Følg med.
Så længe De har Victor Constantine, er De urørlig, så fjern den bare.
De kaldte Dem selv "Købmanden", så vi troede, De var en mand.
Vi kan vel godt forlange beviser på, at ofret stadig er i live.
Der er ingen radio i helikopteren, sådan som De forlangte.
"Mr. Constantine er bevidstløs, men uskadt ved afhentningen."
"Bedøvelsen skal bare aftage."
Tænd bare lyset.
- Glem alt om at spille helt. - Javel, sir.
Nu har vi gjort, hvad vi skal.
Hvor skal vi hen?
Ikke det mindste fejltrin.
Hvor langt skal vi?
De er heldig, at De stadig har ofret, ellers vippede jeg Dem ud.
Det hele er nøje planlagt, hvad?
Den er garanteret ikke engang ladt.
Golfbanen.
Fortrinligt. Helt perfekt.
Mine fødder er helt smadrede. Det er også de høje hæle.
Jeg kan godt lide høje kvinder. Det kan alle. Og de vil lede efter en.
- Hvad har du ellers taget dig til? - Hentet løsesum og den slags.
- Så du nogen, vi kender? - To politibetjente og en FBI-agent.
- Nydelig omgangskreds. - Hellere det end husarbejde.
- Sagde du noget til dem? - Ikke en lyd.
Se, du kan altså godt holde mund, hvis du anstrenger dig.
Se, hvem der er her.
- Hvem har set en høj blondine? - Hvem har brug for hende?
Det har jeg. I hvert fald én gang til.
På med den.
- Mr. Constantine har levnet vinen. - Måske fordi den er importeret.
- Kalvekødet fik lidt for meget. - Eller også var det udsigten.
- Husk at tømme det der. - Du taler til en juvelsamler.
- Det er syndens sold, Arthur. - Jeg gør det i morgen.
Udskyd aldrig til i morgen, hvad du kan tømme i dag.
Strigle.
- Hvordan er der i Amsterdam? - Fyldt med kanaler.
Og så er der en masse gamle mænd, der laver store diamanter om til små.
Bare vent og se.
Hvad går der af mig? Jeg dirrer over det hele.
Sådan er det med fare. Først får man kvalme.
Men når den er ovre, bliver man meget, meget kærlig.
Skat?
Det gik så let, at det er skræmmende.
Fremragende planlægning. Ikke et eneste spor at følge.
Hvad med Ketaminen?
Min tandlæge savnede den ikke for et halvt år siden, så hvorfor nu?
- Lad os nu bare gå i seng. - Er du træt?
- Så jeg dirrer. - Hvordan fik du mig ind i det her?
- Faldt jeg ikke for, at du var så solid? - Du må have en dårlig dømmekraft.
- Hvor er diamanten? - Et sted, hvor alle kan se den.
- Siger du hvor? - Så må du torturere mig.
Det har jeg skam også tænkt mig. Lige om lidt.
Al respekt for FBI og politiet, men jeg har ikke tid til julelege.
Jeg blev tvunget væk fra mit arbejde og har meget at indhente.
Hvor mange gange skal vi gennemgå det?
- Til vi finder noget, mr. Constantine. - Pokker til opklaringsmetode.
De er jo ikke det første offer. Der er andre før Dem.
- Men jeg kan ikke fortælle noget. - Det ved man aldrig.
- Floyd? - Parkeringskælderen?
Fuld af biler. Jeg hørte nogen bag mig.
- Mand eller kvinde? - Det ved jeg ikke. Mand.
- Hvad så? - Et stik, og jeg vender mig om.
- Så vågnede jeg op i det der rum. - Hvad kunne De høre?
Rummet var lydtæt. Jeg hørte kun en forvrænget stemme.
- Beskriv den. - Det har jeg jo gjort.
Det var en mand, ingen accent, forvrænget, uigenkendelig.
- Hvor mange var der? - To. En mand og en kvinde.
- Hvad får Dem til at sige det? - Der kom lidt lys oppe fra gangen.
- Hvem lavede maden? - Det gjorde hun.
En mand ville ikke gide drysse persille på en søtungefilet.
- Hvor gammel er hun? - Hold nu op.
- 25. - Hvorfor?
Hvis en på min alder skal kidnappes af en kvinde, skal hun helst være 25.
- Beskriv frigivelsen. - Jeg sidder med ryggen mod døren.
Lyset går ud, døren går op, og begge kommer ind. Jeg får et stik i armen.
Så vågner jeg i en hospitalsseng og bliver overfaldet af spørgsmål.
- De klarer det fint, mr. Constantine. - Det siger De nok.
- Vi tager det hele en gang til. - For helvede!
Du stråler som en sol, Henry.
Jeg er så glad, Blanche. Det kommer via dig fra din veninde Ida Cookson.
Jeg hjælper hende på vej, Henry. Venskab er noget dyrebart.
Sig til Ida Cookson, at vi glæder os over den varme ro i hendes hjerte.
Den bliver endnu varmere, hvis hun betror sig til dig -
- og ikke skjuler hverken egne eller nære venners hemmeligheder.
- Hørte De det, mrs. Cookson? - Ja, madame Blanche.
Henry, nu vil jeg bede dig om at finde Walter.
Find godhedens bånd -
- og lad min veninde blive forbundet i tale med sin kære afdøde mand.
Jeg skal prøve, Blanche, men først skal tågesløret lette -
- og give plads for lyset, der viser vejen frem.
Jeg er parat, Henry. Parat til at følge dig, hvor end du går hen.
Hvor skal vi hen, Henry?
Ja, jeg kan godt se en hånd, der vinker mig til sig.
Sikken pragtfuld have.
Er det en statue?
Er det Walter, der står ved siden af springvandet?
- Hvad bilder du dig ind? - Giv mig bilnøglerne.
- Det er hårdt sådan at blive afbrudt. - Jeg skal bruge de nøgler.
- Ja, Henry! Til hvad? - Jeg har fundet chaufførens datter.
- Hvordan skal jeg undvære bilen? - Tag en taxi.
Træerne svajer, grenene skilles, men der er ingen.
Skyggerne falder, luften kølnes, lyset forsvinder. Farvel, Henry.
Farvel.
- Fandt De Walter? - Hvor?
I køkkenet.
Ja.
- Har De lige tid, mrs. Hannagan? - Selvfølgelig.
- Kender vi hinanden? - Nej, jeg er advokat Frank McBride.
- Jeg vil høre lidt om Deres baggrund. - Min baggrund?
Den er trist og grå. Hvad vil De vide?
De oplysninger, jeg søger, kan være en hel del penge værd.
- Kan de det? For hvem? - Det kommer vi til om lidt.
- Lad gå. - Alle tiders. Først Deres forældre.
- De er døde begge to. - Deres far var chauffør, ikke?
- Han var hos familien Rainbird. - Det er rigtigt.
- De ville blive en glimrende detektiv. - Det ved jeg nu ikke.
Kan De mindes, om Deres far havde en nær ven?
Da jeg gik i skole, var der en, han drak øl og spillede billard med.
Denne Harry Shoebridge og hans kone, Sadie, solgte fjerkræ.
Forretningen gik sløjt, selv i gode tider -
- og hun aborterede hele tiden.
De gav op og flyttede til Barlow Creek, hvor de adopterede et barn.
- En dreng? - Ja, et spædbarn.
Det er lidt tåget -
- og jeg forbinder det med...
Jeg kan huske en aften, hvor min far kørte over til Shoebridges -
- og der blev ballade, fordi han først kom hjem klokken fire om morgenen.
Efter min fars død -
- var min mor rasende, fordi Shoebridges ikke kom til begravelsen.
- Men så fandt hun ud af hvorfor. - Hvorfor?
- Året før var de selv blevet begravet. - Var de døde?
- De indebrændte. - Og sønnen?
- Der er faktisk kunder. - Nu skal jeg være der.
Det der med, hvor meget det er værd...
Mrs. Hannagan!
- Hvor finder jeg Shoebridges søn? - Prøv kirkegården i Barlow Creek.
- Hvad mener De? - At han vist også er død.
Undskyld.
En blindgyde, Blanche. Død og begravet.
- Graver. Kan jeg hjælpe dig? - Jeg er bare en ven af familien.
Ingen tilbage. Kedelig historie.
Mener du branden?
Jeg kan ikke udstå bunkebegravelser. Det giver alt for meget arbejde.
De døde sammen, men de ligger ikke i samme grav.
Hvorfor ikke?
Aner det ikke.
Prøv at se.
De døde i 1950. Han døde i 1950.
De døde samme dag.
Gammel sten. Den er så god som ny.
- Du er en kløgtig fyr. - Har jeg fat i noget?
Hyggeligt at møde dig.
Jeg må videre. Der er kunder i butikken i morgen.
Skru ned, Marcella. Jeg kan ikke høre, hvad jeg selv tænker.
Jeg kan ikke huske så langt tilbage. Jeg må kigge i mit gamle arkiv.
Jeg må desværre insistere.
Alle advokater er sgu ens.
Bøvl, bøvl og atter bøvl.
Så kom.
- Hvilket år døde familien? - 1950.
- Hvilken måned? - Det ved jeg ikke.
- Shoebridge... - Må jeg sætte mig her?
Her. Shoebridge, Harry og Sadie.
Stor marmorsten, model 28. Betalt. Check nr. 93.
De sidste dages helliges kirke. Barlow Creek.
Hvad med sønnen?
- Edward Shoebridge, deres søn. - Edward?
- Ingenting. - Der må da være noget.
- Måske kom den senere. - De mener Eddie Shoebridges sten.
Ja, den kom senere. 65 var det vist.
Den knægt var ildeset.
Nogle mente, han anstiftede branden -
- og så selv forsvandt. Man fandt aldrig hans lig.
- Er der ikke noget lig i graven? - Der var heller ingen højtidelighed.
- Var der ingen dødsattest? - Det kommer jo ikke mig ved.
Jeg er bare forretningsmand, mr. McBride.
Her er den. Edward Shoebridge. Granit. Bestilt 12. november.
Betalt den 18. november 1965. 395 dollars.
Det er sært. Den er betalt kontant.
- Hvem var det? - Han ville vel være anonym.
"Han"?
- De sagde "han". - Ja, det gjorde jeg vist.
Det forekommer mig, at det var en mand.
Ja. Ung fyr, halvskaldet.
Sidst i tyverne.
- Så De ham, da De satte stenen op? - Det var ikke os, der gjorde det.
Han hentede den selv. Ja, nu kan jeg huske det.
Han kom i en kranvogn.
Jeg har det.
FØDSELS- OG DØDSATTESTER
Der er ingen på Edward Shoebridge. Kun Harry J. og Sadie L. Shoebridge.
- Er der ikke andet? - Jo, så er der det her.
En anmodning om udstedelse af dødsattest.
Den er fra 4. november 1965.
"Da ansøgeren ikke kunne bevise, at den pågældende var død -
- og ingen dokumenter støttede det, blev anmodningen afslået."
"Ansøgeren ønskede ikke at bringe sagen for retten."
- Står der, hvem ansøgeren var? - Joseph P. Maloney i Barlow Creek.
- Dygtig pige. Tak. - Selv tak.
- Skal den fyldes op? - Ja tak.
- Skal jeg tjekke olien? - Ja tak.
- Pas på med de tændstikker. - Nå ja, undskyld.
- Ejer De stedet her? - Ja.
Så må De være J. Maloney.
Står J'et for John eller Jim?
Joe.
Det hele ser fint ud.
De manglede ikke benzin.
Heller ikke olie. De kom vist ikke for bilens skyld.
- Gider De tage forruden? - Selvfølgelig.
Kender De en Edward Shoebridge? Han boede heromkring.
Det siger mig ikke noget. Hvad vil De... sagde De Shoebridge?
- Ja. Det er noget juridisk. - Er De advokat?
- Jeg hedder Frank McBride. - Advokater er dyre bekendtskaber.
De kan faktisk tjene penge ved at tale med mig.
Jeg betaler kontant -
- for oplysninger, der kan føre mig til Eddie Shoebridge.
- Advokater varsler oftest problemer. - Ikke denne gang.
- Jeg tror, Shoebridge bliver glad. - Hvad vil De da sige?
Det er fortroligt.
- Hvem har hyret Dem? - Det er også fortroligt.
Bare jeg kunne hjælpe Dem. Forretningen går lidt trægt.
- Jeg tror, De kan hjælpe mig. - Tror De?
- Folk siger, Eddie Shoebridge er død. - Så går han glip af de gode nyheder.
Jeg tror, han lever.
- Deres bil er godt nok snavset. - Hvorfor får en tom grav en gravsten?
- Hvilken gravsten? - Den, De købte i 1965.
Det bliver 2,47 dollars.
To uger forinden ville De have Shoebridge erklæret død, men fik nej.
- Må jeg få Deres betalingskort? - Nej, jeg bruger ikke den slags.
Jeg foretrækker nemlig også at betale kontant.
Det er så min egen favorit.
- Er den ikke udsøgt? - Den er sikkert for dyr til mig.
Kan jeg hjælpe Dem, sir?
Undskyld mig et øjeblik.
Mrs. Clay, vil De tage Dem af mrs. Cunningham?
Jeg synes desværre om den.
Davs, Eddie, gamle svinger.
Arthur Adamson, tak. Hvad fanden vil du?
Det er noget vigtigt, Eddie... Arthur.
- Kunne du ikke have ringet? - Ikke så godt. Har du noget sprut?
Hvad drejer det sig om denne gang, Joseph?
En ny fryser til konen? Skal din mor opereres. Er din bookmaker efter dig?
- Jeg har da været glad for din hjælp. - Har jeg haft noget valg?
Rolig.
Jeg har et spørgsmål.
Er der nogen, der kan have grund til at snage i dit liv efter alle disse år?
Næ, hvorfor?
I dag havde jeg en kunde, som ledte efter Eddie Shoebridge.
Han siger, han er advokat og har godt nyt. Mere vil han ikke sige.
- McBride hed han. Fupmager. - Politimand?
En rigtig amatør. Jeg har tjekket hans nummerplade.
Det er ikke engang hans egen bil.
Blanche Tyler, Castle Heights Road 17.
- Hvordan så han ud? - Høj, tynd, omkring de 35.
Han ryger pibe og fyrer smarte spørgsmål af.
- Hvad sagde du? - Ikke en skid. Han vidste det hele.
Den falske gravsten, afslaget på at få ham erklæret død.
Han tror, du er i live. Han er ude efter dig, Eddie.
Hvis svinet er ude efter dig, er han også ude efter mig.
Hvad han end er ude på, så finder han mig ikke. Du tager det for tungt.
Du planlagde bare branden og låste dine forældre inde.
- Det var mig, der satte fut i det hele. - Og tak for det.
- Den bedste dag i hele min barndom. - Mor du dig bare.
- Jeg har tænkt mig at finde fyren. - Og hvad så?
Det her.
- Du bliver aldrig anderledes. - Har jeg ikke altid hjulpet dig?
Læg den der væk, og hør, hvad jeg siger.
Tag tilbage til Barlow Creek, og hold mund.
Jeg ordner det her på min egen stille facon.
Hvis jeg får brug for dig, siger jeg til.
En aftale?
Du bestemmer.
Er det ikke rørende, at et perfekt mord har holdt liv i vores venskab?
Også i den grad.
Undskyld, jeg forstyrrer, men der er to herrer fra politiet.
Sig, jeg kommer.
- For helvede, Eddie! - Vent her.
- Arthur Adamson. De ønsker? - Andy Bush fra kriminalpolitiet.
Det er min kollega, Peterson.
- Har De hørt om Constantine-sagen? - Der er noget, jeg må tilstå.
Da jeg hørte om størrelsen på den sten, løb mine tænder i vand.
Vi besøger rent rutinemæssigt alle ædelstensforhandlere i byen.
Det kan da kun smigre mig.
Har De observeret noget usædvanligt?
Har der været usædvanlige store eller små sten i omløb?
Nej, bestemt ikke.
Tror De, at den sten, der udgjorde løsesummen, er skåret op i mindre?
- Det lyder sandsynligt. - Det mener vi også.
Jeg vil foreslå Dem at se nærmere på markedet for antikke sten.
Der køber de af hvem som helst, mens vi udelukkende køber en gros.
Det er vi skam i gang med. Vi behøver vist ikke forstyrre mere.
Det var en ringe hjælp -
- men hvis jeg ser noget usædvanligt, hører De fra mig.
- Det lyder godt. Mange tak. - Farvel, sir.
Farvel og held og lykke.
Luk bare, når De synes. Jeg skal ordne noget. Jeg går ud ad bagdøren.
Farvel.
Din veninde, Blanche Tyler, er spiritist. Det står der på skiltet.
- Og så er der ingen hjemme. - Det er ånder aldrig. Sæt dig ind.
- Hvad gør vi? - Venter. Vi kender stadig ikke ham.
Er det nødvendigt?
Det må være hende.
Det må være ham piberygeren, der opsøgte Maloney. En taxichauffør.
- Hvad skal du, Lumley? - Hjem i min egen seng.
- Nej, du skal ikke. - Tænker du aldrig på andet?
- Hvorfor spare på krudtet? - Man kan tids nok få brug for det.
- Du er ikke særlig sød. - Der er ikke ild i lunten.
Typisk, når jeg har brug for dig.
Har jeg ikke ledt efter Shoebridge, så vi kunne få de penge?
- Du ved, hvad jeg mener. Kom nu. - Nul, Putte. Jeg er skredet.
- Du er en svækling. - Så er du en utaknemmelig strigle.
Hvad med i morgen? Vi har vigtige ting at se til. Ham Shoebridge...
Find ham dog!
Hvor mange gange skal jeg sige, at jeg skal køre taxi i morgen?
Det må vente til søndag.
- Jeg er forvirret. - Det er meget enkelt.
En taxichauffør og et sexhungrende medie jagter en vis Eddie Shoebridge.
De har heldigvis ikke færten af vores yndlingsbortfører.
Er du sikker? Han sagde noget om nogle penge.
- Det kan være den udlovede dusør. - Måske har du fat i noget.
Det må tiden vise.
Én ting er sikker: Vi laver ikke om på planerne.
- Ikke nu. - Jeg vil have en drink, Arthur.
En skinnende bil. En limousine.
Hvorfor kører han så hurtigt?
Der ligger et grædende spædbarn. Hurtigt, før det hele forsvinder.
Spørg... Ja, det ved jeg godt.
Nu kan jeg se ham.
Uniformen... En chauffør...
Hvad? Sig noget, Henry. Hvem? Hvad?
- Familien Rainbirds chauffør... - Du almægtige. Michael O'Keefe!
Hvor skal Michael hen? Spørg, hvor han kører Harriets barn hen.
Billederne kommer væltende. Jeg kan ikke skille dem ad.
En kirkegård, en gravsten? Jeg kan ikke lide det, Henry.
En sko? En bro? Shoebridge? Hold nu op, Henry.
- Tal med chaufføren. - Huset brænder. Hurtigt, Henry.
Huset brænder. Få mig væk. Jeg vil ikke se det.
Jeg kan ikke klare de frygtelige skrig.
Gå tilbage til chaufføren. Miss Rainbird kan huske ham.
Ja, jeg kan huske ham, og hør lige her, madame Blanche.
Kan De høre mig?
Jeg er kommet på noget, der måske er vigtigt.
Vent lidt, Henry. Miss Rainbird må have vished om Harriets barn.
Han er en voksen mand nu. Er han lykkelig?
Lever han? Har han det godt?
Hvis du ikke kan, kan du jo ikke. Jeg kan ikke tvinge dig.
Ja, selvfølgelig vil hun kunne forstå det.
Så på gensyn. Farvel.
Farvel, min elskede.
- Hvad skete der? - Kan De ikke huske det?
- Ikke spor. - Det er også lige meget.
Hør her, madame Blanche. Henry fik mig til at huske noget.
Da stakkels Mike lå for døden, skrev han til mig -
- at der var en, der havde lovet -
- at følge Harriets søn resten af livet.
Det var præsten, som døbte det nyfødte barn.
Og desuden...
Du må ikke sige det. Lad mig gætte. 500?
Ikke en klink. End ikke til udgifter. Hun vil først se hans navn og adresse.
- Gudfader. - Men hun gav mig et fantastisk spor.
Du skal have fat i ham, der ved, om Shoebridge er død eller levende.
- Biskop Wood ved Saint Anselm. - Gudfader i skuret!
Nej, biskoppen ved Saint Anselm.
Han var præst og døbte barnet.
Undskyld mig.
Om forladelse. Hvordan får jeg fat i biskoppen?
De skal tale med kapellanen.
- Hvem er det? - Jeg skal nok hjælpe Dem bagefter.
- Han bevæger sig. Fik han nok? - Den sædvanlige dosis.
Han ser så uskyldig ud, men han fik mig altid til at føle mig ond som barn.
- Se nu. - Jeg føler mig år yngre.
- Det her gør os rigtigt gråhårede. - Sikke et job. En million er for lidt.
Jeg kører ikke tilbage og lægger et nyt løsladelseskrav i bønnebogen.
- Du må nøjes med en million. - Du var pragtfuld, Fran.
- Jeg var bange. - Jeg vidste, det ville gå.
Kirkegængere er hæmmede. De laver ikke noget postyr.
De er så velfriserede.
Skal vi blive ved at lykønske os selv, eller vil du tale om ham nu?
- Hvem? Manden med piben. - Du så ham altså?
- I egen høje person. - I egen lave person.
- Det er tydeligt, hvem han jagter. - Hvad ville du stille op med ham?
Ingenting.
Joe Maloney brænder efter jobbet. Jeg ringer til ham, når vi er hjemme.
Jeg havde ret angående den dumme taxichauffør. Gid jeg ikke havde.
Hvordan vidste han, at vi var der, når vi ikke har sagt det til nogen?
Der er noget, jeg har tænkt på, selv om det lyder dumt.
Tror du på ESP? Ekstrasensorisk perception og den slags.
- Hende madammen? - Blanche Tyler.
Kors! Vi to ved, det er noget vås, men har vi råd til at tage fejl?
Vores stridslystne kærestepar kommer vist ud for en dødsulykke.
- Det vil Maloney da ikke gøre, vel? - Jo, hellere end gerne.
- Han tror, det er for at beskytte os. - Jeg vil ikke vide noget om det.
- Lov mig det, Arthur. - Det er da det, der er spændende.
Vi bevæger os som én. Ikke noget med tilbageholdenhed.
Så lod du ham bare gå. Vi havde kun ham.
Jeg lod ham ikke forsvinde. Han blev bortført.
- Hvorfor bortfører man en biskop? - For at få en million i løsepenge.
Jeg kan ikke glemme det. Jeg stod lige der.
Glem millionen. Hvad med vores 10.000?
Nu kan vi ikke komme videre. Hvad siger jeg til miss Rainbird?
Henry og jeg må vel lave dit arbejde.
Jeg er sgu da taxichauffør. Og fra nu af har jeg tænkt mig...
- Hvad? - Tag telefonen.
Hallo? Hvem?
Mr. Maloney fra Barlow Creek. Fortsæt.
Hallo? Kan De tale lidt højere?
Jeg fik registreringsnummeret på den bil, Deres ven kørte i.
Det er muligt, jeg ved noget om Eddie Shoebridge.
- Hvorfor har De ombestemt Dem? - Jeg syntes ikke, det vedkom nogen.
Men jeg har brug for skejserne. Jeg kender en, der kender hans kone.
- Men det koster 1000 dollars. - De må da være tosset.
Min sagfører vil give Dem 100, men så skal det også føre til noget.
200.
Det er i orden. Hvor kan vi mødes?
Ved "Abe & Mabel's" om to timer.
- "Abe & Mabel's"? - Det er i retning mod Mt. Sherman.
- Otte kilometer ud ad hovedvej 22. - Kan vi ikke finde noget tættere på?
- Min bekendt bor der på egnen. - Javel.
- Indrømmer De, at Shoebridge lever? - Det siger jeg, når jeg ser pengene.
- Hvad siger du? - Der er noget muggent ved det.
Skidt med lidt mug, bare vi får smør på brødet. Vi har ikke andre spor.
- Har du 200 dollars på dig? - Så godt kender du mig da. Nej.
- Lav en til burger til mig. - Du har fået. Og vi har kun to timer.
Jeg spiser den i bilen. Du er umulig.
To fadøl, tak.
Han er blevet forsinket.
Tak.
Sæt jer derover.
- Hvordan var der i søndagsskolen? - Larmende. Fem colaer, tak.
- Vi larmede da ikke. - Nej, det er derfor I er her.
- Du skal ikke give mig skylden. - Sagde jeg måske noget?
Undskyld forsinkelsen. Jeg sætter mig bare herover.
Det gør jeg også.
- Se lige der. Nydeligt arrangement. - Du har en beskidt tankegang.
Tak, søde ven.
Bliv nu ikke helt rundtosset.
Han kommer ikke.
Det var så det.
Hvorfor har du så travlt?
Sæt farten ned.
- Du må altså ikke køre så hurtigt. - Speederen sidder fast.
- Gider du godt sætte farten ned? - Jeg kan ikke.
Min hamburger kommer retur.
- Speederen sidder fast. - Træd på bremsen.
- Den virker ikke. - Hvad?
- Bremserne virker ikke. - Hvad mener du?
- George! - Slip mig. Det er sgu ikke min skyld.
Jeg brækker mig.
Du kvæler mig, for fanden!
Gør noget!
Få den fod væk.
Træk håndbremsen. Hiv i den.
Slip rattet. Hiv så. Hiv.
Så slip dog rattet, for fanden.
Få så den fod ned.
Jeg må væk fra den her vej.
Hold godt fast, skat.
- Var det ikke sjovt? - Din skiderik.
Det var ikke mig, det var Maloney. Det er ham, der har pillet ved bilen.
- Maloney? - Ja. Tror du, det er en tilfældighed?
Din bil er vist færdig som bil -
- så lad os finde en anden vej hjem.
Er du uskadt, George?
- Det tror jeg. Hvad med dig? - Jeg har det fint.
- Undskyld. - Det er helt i orden.
Ville Maloney slå os ihjel?
Jamen hvorfor i himlens navn?
Jeg ved det ikke, men det har sikkert noget at gøre med Eddie Shoebridge.
Han ligger vel begravet i Maloneys baghave, og vi må ikke opdage det.
Den vej?
- Undskyld, jeg kommer for sent. - Det havde du gjort godt, Maloney.
- Hvorfor står I midt på vejen? - Det ved du udmærket godt.
- Du må være Blanche. Hvor er bilen? - Den har kendt bedre dage.
- I kan køre med mig til stationen. - Nej tak. Vi kører ikke i rustvogne.
Ville I ikke møde ham, der kender Shoebridges kone?
Tag du alene af sted. Vi dropper det.
Rigtig charmetrold.
- Er det ikke? - Maloney. Han vil ramme os.
Så er det af sted.
- Vi må hellere tilkalde politiet. - Og gå glip af 10.000 dollars?
- De ønsker, frue? - Jeg vil godt se på nogle armbånd.
- Har De noget bestemt i tankerne? - Noget med turkiser eller perler.
- Hvordan har vores logerende det? - Fint. Han har fået frokost og vin.
- Måske en af disse? - Er det sandperler?
- Hvad vil du? - Det ligner ferskvandsperler.
De sagde i radioen, at de har fundet stenen, vi har bedt om, i New York.
Harry Winston. 53 karat.
- De er nydelige. Hvad koster de? - 315 dollars med moms.
- Hvornår henter vi den? - I morgen aften halv ti.
Glimrende. Tag så hjem.
Kan De lægge dem til side, så min mand kan se dem?
Naturligvis.
Nu kommer de kedelige nyheder. Se her.
Mand dræbt i besynderlig bilulykke
Det uduelige fjols. Nu må vi selv tage os af dem.
- Skal vi? - Ja.
I morgen aften, når vi har udleveret vores gæst.
- Det kan jeg ikke. - Det skal du.
Husk:
- Som venner vi dele... - Hold så op!
Hold op!
Men du efterlod dig mere end det som din dyrebare gave til livet.
Du var gavmild, Joseph Maloney. Du gav af hele dit hjerte.
Du gav af det bedste i dig selv, og mere kan man ikke forlange.
Du elskede din hustru.
Dine forældre fik al den omsorg -
- opmærksomhed og støtte, som de havde brug for i deres livs efterår.
Vi, der står tilbage med sorgen -
- må affinde os med, at Herren råder.
Han valgte at tage dig fra os ved denne grusomme ulykke.
Guds hellighed er stor -
- thi han ved alt, og intet er skjult for ham.
Han kom ind i verden for at frelse mennesket...
Lad mig være i fred. Er det ikke nok, at De slog ham ihjel?
Sådan er det slet ikke, mrs. Maloney.
De begyndte at rode i ting, der ikke angår Dem.
- Vær nu rar at gå. - Jeg må tale med Dem.
Hvorfor måtte jeg ikke lede efter Eddie Shoebridge?
De er vel hans medsammensvorne.
- Er det derfor, De flygter fra mig? - Nej.
- De er meddelagtig i drabsforsøg. - Jeg er uskyldig.
- Skal jeg måske gå til politiet? - For guds skyld. De vil da ikke...
- Så sig, hvor Eddie Shoebridge er. - Det kan jeg ikke.
Hvor er han? Sig det nu.
Eddie Shoebridge findes ikke.
Han gik op i røg for 25 år siden og dukkede op i byen.
- Nu kalder han sig Arthur Adamson. - Arthur Adamson?
Hvis han opdager, jeg har sagt det, slår han mig ihjel. Lad mig så være.
Svindler!
De overdriver. Jeg har måske været væk en to-tre dage.
Sig, det er dødsensvigtigt. Slå i bordet.
Hvorfor tror De, at det er mig, der har kørt privat i vognen?
Hvad med den lille skid, Herbie?
Jeg er med. Jeg skal nok komme. Ja, jeg kommer.
Han sagde nej. Jeg skal tage vagten i aften.
- Og lad nu være at brokke dig. - Du kæmpede ikke meget for sagen.
Med alle de brølere, du har fået mig til at lave, bliver jeg snart fyret.
Du behøver slet ikke køre taxi, hvis vi bare får de penge.
Vi kan ikke leve af "hvis'er", mens du og Julia Rainbird farer rundt hinsides.
Jeg er nødt til at arbejde af og til. Har du måske ikke fået fyrens navn?
- Der er et hav af Arthur Adamson'er. - Du skal bare finde den rigtige.
Han er omkring 40 og ryster, når man siger Shoebridge. Vi gør det i morgen.
Nej, nu. En fugl i hånden... Kom nu.
Det eneste, jeg får i hånden, er et bilrat. Fra klokken fire til midnat.
- Hvorfor skulle du også kysse mig? - Jeg troede ikke, du var så umulig.
- Jeg gør det uden dig. - Gu gør du ej!
Shoebridge har gjort alt for at skjule sig. Du kan ende i en slem knibe.
Ikke når han hører om de millioner, der venter ham.
Sæt dig ned på din kønne lille mås.
Og den er ret... Den er lækker. Vent, til jeg kommer tilbage.
Så skal vi rigtig...
...lægge en slagplan, hvis du forstår, skat.
Hvad skal jeg med ham?
De er ikke Arthur M. Adamson, vel?
Undskyld mig.
- Er De Arthur Adamson? - Art.
Ja?
A. A?
- Vi skal lige til at lukke. - Træffer jeg mr. Adamson?
Nej, desværre ikke, men prøv igen i morgen.
Jeg ved ikke, om det er den rigtige. Han er omkring de 40, ikke?
Det glæder mig.
- Hvor kan jeg eventuelt finde ham? - I aften?
Han går som regel lige hjem, men i aften holder han vist selskab.
Han gik ret tidligt.
- Kan jeg give ham en besked? - Det er noget privat.
De kan jo lægge en besked til ham.
Det er denne vej.
Er der noget galt?
I stedet for at lægge en besked -
- skulle jeg måske sende et telegram. Hvor bor han?
- Jeg ved ikke... - Det er i orden. Vi er venner.
- Franklin Street 1001. - Tusind tak. Det er pænt af Dem.
- De er Stenbuk, ikke sandt? - Nej, Løve.
Det tænkte jeg nok.
Hej, Pete. Har du set George?
- Han er lige kørt til River Valley. - Det kan jo tage hele natten.
- Sagtens. Hvad er der? - Gider du give ham en besked?
Bare sig, at jeg har fundet ham. Han bor Franklin Street 1001.
- Der bor han, og der tager jeg hen. - Der bor han, og der tager du hen.
- Tak, Pete. - Det var så lidt, Blanche.
- Skal vi gennemgå mødestedet igen? - Jeg kan det udenad.
Har du styr på det hele?
- Det skal nok gå. - Sikker?
Aftalen er halv ti. Lad os komme af sted.
Biskop Wood, vi skal af sted. Har De præstekjolen på?
Ja, men jeg er ikke færdig med kyllingen.
Det er jeg ked af, Deres excellence. De får lige nogle instrukser.
Sæt lænestolen midt i rummet med ryggen til døren, og sæt Dem i den.
Vi lægger Dem til at sove, men det bliver ikke så længe.
Mange tak. De er meget betænksom.
Sig til, når De er klar.
Jeg er ikke helt færdig med bogen, De gav mig.
Må jeg tage den med?
Med vores fingeraftryk på? Godt forsøgt, Deres excellence.
Tak. Så glemmer vi det. Jeg er parat.
Så slukker jeg lyset.
Vi må ikke komme for sent. Se, hvem det er, men vær forsigtig.
Det er hende der Blanche Tyler.
Det er da utroligt.
- Er taxichaufføren med? - Hun er alene.
- Hvis jeg ikke lige skulle af sted... - Hvad gør vi?
Ingenting. Ikke før senere.
- Hun er væk. - Kom så. Fart på.
Hvis navnet Shoebridge siger Dem noget, så ring til mig.
Jeg har gode nyheder til Dem. Venlig hilsen Blanche Tyler.
- Sagde du ikke... - Mr. Adamson?
Hold øje med ham.
Hvor var det godt, jeg fik fat i Dem. De hørte nok ikke, at jeg ringede på.
Jeg er madame Blanche Tyler, spiritisten. Godaften, søde ven.
Har De noget imod at flytte bilen? Vi har en vigtig aftale.
Når De hører, hvorfor jeg er her, blæser De på, om De kommer for sent.
Jeg ved, hvorfor De er her. De og ham taxichaufføren -
- har snuset rundt som to sultne blodhunde de sidste par uger.
- Det anede jeg ikke. - Nu har De fundet mig.
- Jeg må høre Deres krav senere. - Der er skam ingen krav.
Julia Rainbird vil bare indsætte Dem som arving til hele formuen.
Vi taler om millioner.
Jeg skulle bare finde Dem. Ved åndernes hjælp.
Er det grunden til "interessen"?
Ja, og det har ikke været let.
Det har været et farligt mas at følge Dem fra spæd -
- over en dreng ved navn Shoebridge til den voksne mr. Adamson.
Men nu er De her. Det er et lykkeligt øjeblik for alle.
Det er biskoppen!
- Er der nogen, der ved, at De er her? - Nogen?
Om nogen ved det? Nej, ikke en eneste.
Ikke engang George -
- så De skal ikke være urolig, mr. Adamson.
Jeg lover... at jeg ikke siger et ord til nogen.
Miss Tyler trænger vist til at hvile sig.
Gør, som jeg siger!
Nej...
Lås op.
Op med humøret, Fran. Nu henter vi en ny diamant til lysekronen.
Den er pragtfuld.
Nu gælder det madame Blanche.
Du godeste!
Blanche?
Jeg snakker så meget, fordi du ikke siger en lyd.
- Jeg kan ikke lide at slå folk ihjel. - Tror du måske, jeg glæder mig?
Hvis Joe Maloney havde duet til noget, var de begge døde nu.
Du må beholde begge diamanterne, hvis det her bare får en ende.
Nu skal du høre.
Hjælp med at få Tornerose op fra kælderen og ud på en øde vej -
- hvor hun kan begå selvmord, så kan vi diskutere tingene. Okay?
- Hvad med taxichaufføren? - Han finder os sikkert også.
- Han ryger lige i favnen på os. - Din favn, ikke min.
Skal vi kigge til hende? Det er noget siden, hun fik sprøjten.
- Det kan du gøre. - Udmærket.
Jeg kan glæde dig med, at hun stadig er bevidstløs.
Blanche?
Den ene ende ind i udstødningsrøret, den anden ind ad vinduet.
På den måde ligner det selvmord.
Vi må hellere hente hende. Jeg tager vores bil, du tager hendes.
Tag fat i fødderne.
Kors, hvor er hun tung.
George!
Vi fik dem.
Det var godt spillet. Du er bare den bedste.
Tak, George.
Er du klar over, hvor stor dusøren er?
Ja, men tænk, hvad vi ville få, hvis vi fandt diamanterne -
- og afleverede dem.
Hvad er der galt?
Hvad er der?
Hvad er der galt, Blanche?
Hvad sker der?
Du har gjort det, Blanche! Du er synsk.
- Hvad laver jeg her på trappen? - Du har fundet en.
- Se. - Er det rigtigt?
Nu får politiet først de gode nyheder, og så får miss Rainbird de triste.
Må jeg bede om politiet?